Na konci 4. století byla římská říše na pokraji zhroucení.
Egyptská Alexandrie si však zachovala svůj lesk.
Pyšnila se majákem, jedním ze sedmi divů starověku,
a největší knihovnou na světě.
Knihovna byla nejen kulturním, ale i náboženským stánkem,
kde pohané uctívali své bohy.
Místní zavedený pohanský kult nyní čelil židovské víře
i rychle se šířícímu, dosud zapovězenému křesťanství.
Kolik pošetilců asi přemýšlelo, proč hvězdy nespadnou z nebe?
Ale vy jste vyslechli moudré učení
a víte, že hvězdy nestoupají ani neklesají.
Pouze obíhají od východu k západu a opisují nejdokonalejší tvar.
Kružnici.
Jelikož nebesům vládne kružnice, hvězdy nikdy nespadly a nespadnou.
Ale co tady na Zemi?
Tady tělesa padají a jejich pohyb není kruhový, ale lineární.
Podívejte se znovu.
Ještě jednou.
Nech ho tam.
Jaký záhadný div
se skrývá pod zemí
a nutí lidi, zvířata, předměty i otroky klesat k zemi?
Co to může být?
Jejich tíha, paní.
Ne.
Synesios.
- Jejich váha. - Ne, mluvíte oba o témž,
ale nezmiňujete prvotní příčinu.
Uvažovali jste někdy nad tím, že stojíte nohama...
že nohama stojíte na samotném středu vesmíru,
který všechno drží pohromadě a táhne k sobě?
Kdyby nebylo středu, byl by vesmír beztvarý, neurčitý a chaotický.
Bylo by jedno, zda jsme tady či tam, bylo by lepší se nenarodit.
ALEXANDRIJSKÁ KNIHOVNA rok 391 n.I.
Bože, náš otče, pane všehomíra,
počátku všech věcí, věčná sílo vesmíru,
kde všechno má svůj počátek i konec.
Mocný Serápis, lsis, Hor, Anúbis i všichni ostatní bohové,
kteří nás halí do své ochrany jak v nebi, tak i na zemi...
Nevím, co se děje na tržišti, ale...
Ukážu vám úžasné věci...
- Aha. - Paní... - Oreste.
Nechte mě chvilku mluvit. Vím, že také něco cítíte.
- Aha. - Viděl jsem vás.
Řekni pánovi, že odcházíme.
Dvoří se mi, jako bych byla jedna z mnoha.
Orestés je stejný pošetilec jako jeho otec.
Doporučila jsem mu, ať se oddá jiné múze, krásnější, než jsem já.
- Které? - Hudbě. - Hudbě?
Nepřipadalo mu to zábavné.
Jak se mohlo z 227 stát 16.
Podívej, je to 14.
Chovají se jako lidé. Jedí, pijí a smilní.
Jestliže mí bohové jedí, pijí a smilní, dobře jim tak!
Vězte, vězte, vy, kteří se utěšujete pohanskými modlami...
Muži, ženy, ptáci, plazi...
Serápis! Serápis!
Kdo by věřil bohu, co má místo koruny květináč?
Vy, křesťané, jste tak arogantní od té doby, co vás říše povolila.
Otec mého otce se díval, jak je zabíjejí v cirku a předhazují lvům.
Tak dost! Dost! Hele...
Sleduj.
Přejdu teď oheň.
Je-li můj Bůh...
Je-li můj Bůh pravý, nic se mi nestane.
Existují-li tví bohové, upečou mě jako prase.
Upečeš se!
Jsi blázen!
- Shoříš! - Dostane, co mu patří!
Teď ukaž, jestli plameny projdeš ty.
- Ne! Co to děláte? - Přestaňte, to nemůžete. Pusťte ho.
Mlč, nebo tě tam šoupneme taky.
Čí to je?
Kolikrát to mám opakovat?
Dnes křesťané upálili muže.
Přímo uprostřed agory.
Tohle tu nebudu trpět. Ne v Theónově domě.
Dej mi to.
- Pane, smiluj se nad otrokyní. - Dave. - Vstaň. To se tě netýká.
Jsem také křesťan.
- Co jsi to řekl? - Jsem křesťan. Potrestej mě za oba.
Teď nás budou učit milosrdenství?
- Přines bič. - Otče...
Nejdřív se uklidni, než...
Otče, prosím tě, prosím tě...
...zahalen v zářivý jas. - To byly plameny, hlupáku.
Proč neshořel jako pohan? Řekni!
Odejdi.
Pojď sem.
Klekni si.
- Je pravda, že jsi křesťan? - Nevím co odpovědět, paní.
- Proč ne? - Když řeknu ano, bude to lež.
Když řeknu ne, lhal jsem pánovi. Co je horší?
Pak bys neměl říkat nic.
A je to.
Děkuju.
Pán se kvůli tomu na sebe zlobí.
Co to je?
To jsem vyrobil.
Ale vypadá to jako...
Co je to?
Ptolemaiova soustava.
To je.
To jsi vyrobil ty?
Země...
...je středem vesmíru.
Kolem ní obíhá Slunce,
Merkur, Venuše, Mars, Jupiter, Saturn. Nepodřizují se kružnici.
Ptolemaios dokazuje, že se podřizují.
To, že vidíme jejich cyklický pohyb,
je dáno tím, že se pohybují ve dvou kružnicích.
První vede kolem Země.
Druhou, menší kružnici, opisuje každá planeta.
- To je epicykl. - Nebe se nemýlí, oči nás klamou.
Hezky řečeno, Dave. Z výkladu je jasné, že jsi dával větší pozor...
...než jeden či dva zde přítomní.
Bohové se se mnou měli poradit, než začali tvořit.
- Proč myslíš, Oreste? - Vypadá to tak vrtošivě.
Proč dvě kružnice?
Nebylo by dokonalejší,
kdyby planety neputovaly? Jedna kružnice by dávala smysl.
Jakým právem soudíš Boží dílo?
Co to s vámi, křesťany, je?
To už se tu nesmí nic říct?
Kritizuješ stvoření, Boha a urážíš nás.
Odejdi do pouště, tam žádné urážky neuslyšíš.
Nevíte, o čem mluvíte. Nikdo z vás.
Jak zní první Euklidovo pravidlo?
- Proč se ptáte? - Odpověz mi.
Věci rovné jedné a téže věci jsou rovné i sobě navzájem.
Dobře.
Nejste mi podobní?
- Ano. - A ty, Oreste?
Ano.
Říkám to všem zde přítomným. Víc věcí nás spojuje, než rozděluje.
Ať se v ulicích děje cokoli, my jsme bratři.
Jsme bratři.
Rvačky jsou pro otroky a lůzu.
Teď bychom měli Dava poctít zaslouženým potleskem.
Bude soudit všechny, mrtvé i živé. Potom už bude pozdě.
Jedině ti, co věří v Ježíše, budou spaseni.
Na co čekáte?
Na co?
Boží království je nad námi.
- Rozumíte tomu, co vám říkám? - Ano.
Chápete to jako lidé, nebo kýváte hlavou jako ovce?
Béé!
Na co koukáš?
Ano, ty, na co koukáš?
- Jste Ammónios, který udělal zázrak? - Chceš vidět zázrak?
- Jste to vy? - Ano.
Pojď se mnou.
Pojďte, bratři!
Ježíš chodil po celé Galileji, učil v jejich synagogách,
kázal evangelium a uzdravoval každou nemoc a chorobu v lidu.
Pověst o něm se roznesla po celé Sýrii, přinášeli k němu všechny...
To je Theofil.
Biskup.
...neboť jejich je království nebeské.
Blaze těm, kdo pláčou, neboť oni budou potěšeni.
Blaze tichým, neboť oni dostanou zemi za dědictví.
Blaze těm, kdo hladovějí a žízní po spravedlnosti,
- neboť oni budou nasyceni. - Slovo Boží!
Blaze milosrdným, neboť oni dojdou milosrdenství.
Blaze těm, kdo mají čisté srdce, neboť oni uzří Boha.
- Pán s tebou. - I s tebou, paraboláne.
- Jak jste unikl plamenům? - Pán s tebou. - I s tebou.
Jak myslíš? Modlil jsem se.
Ty nejspíš ani nevíš, jak se to dělá.
- Co máš v tom vaku? Jídlo? - Ale to je pro mého pána.
- Co to s tebou je? - Zaplatím to ze svého.
K čemu potřebuješ peníze? Podívej se jim do tváře.
Na, zkus to taky.
Pak tě naučím se modlit.
Do toho.
- Pán s tebou. - Bůh ti žehnej.
Tohle je zázrak!
No tak. Pokračuj.
- Pán s tebou. - Prosím. - Prosím.
Děkuju.
Bůh ti žehnej, paraboláne. Děkujeme. Bůh ti žehnej.
Otroku! Jak se jmenuješ?
- Davus. - Davus z otroků.
Teď vypadáš jako pravý parabolán. Pravý Kristův voják.
- Co povídají tentokrát? - Říkají jim, aby tančili.
Muži jsou zmoženi vínem.
Všichni na palubu!
Ubohý nešťastník! Zachraňte své služebníky.
Konec druhého dějství.
Děkujeme, drazí diváci.
Chvilku strpení, než změníme kulisy a kostýmy.
Odpusťte mi! Odpusťte mou troufalost.
Jsem Orestés, syn Oresta.
Přišel jsem, abych...
Přišel jsem vyznat lásku filosofce Hypatii, kterou jistě všichni znáte.
Řídím se už nějakou dobu její radou, věnuju se hudbě
a hledám útěchu v souladu zvuků.
Pro mě však takový soulad dlí pouze v mé vyvolené.
Takže bych jí tu chtěl pouze věnovat melodii.
V naději, že...
Už nemluv.
Ten to dotáhne daleko.
Nebýt mé oblíbené ovoce banán, ale fík, už bych mu padl k nohám.
- Neměl bys mu raději vyhovět? - Já?
- Jak? - Dej mu její ruku. Nechceš ji vdát?
Aby Hypatia podléhala muži a nemohla svobodně učit?
Nemohla by ani říct svůj názor.
Nejskvělejší filosofka, co znám, by se musela vzdát vědy.
Ne, to by pro ni znamenalo smrt.
To je pravda. Její práce je obdivuhodná.
Je moudrá a ctnostná.
Ale, Theóne, nezapomínej na její smutné postavení. Je žena.
Otče náš, jenž jsi na nebesích a chovaný v úctě...
Prosím, ať ji nedostane nikdo jiný.
Ať ji nedostane nikdo jiný, ať ji nikdo nedostane.
Ať ji nikdo nedostane, ať ji nikdo nedostane, ať ji nikdo nedostane...
Amen.
- Dobrý den, paní. - Dobrý den, paní.
Dobrý den, paní.
Včera jste mnozí viděli, jak mi jeden z vašich kolegů věnoval aulos.
Přijala jsem dar a dnes bych mu na oplátku také ráda něco dala.
To je pro tebe.
Je to má menstruační krev.
Oreste, řekl jsi, žes ve mně našel soulad.
Poohlédni se jinde, protože myslím, že příliš souladu...
...ani krásy v tom není.
Souhlasíš?
Včera jsme se bavili o Apollóniově kuželu, kružnici, elipse a parabole.
- Dnes si povíme o hyperbole. - Paní!
Promiňte, ale Olympios vás žádá, abyste ihned přišla do Serapea.
Vy také.
Děkuji ti, Pane.
Děkuji ti, Pane. Děkuji, Pane.
Máme snášet vnucování víry
a zvyků lidí, co byli donedávna psanci?
- Co se děje? - Ohavnost! Svatokrádež!
Křesťané se scházejí na agoře a posmívají se bohům.
Těm urážkám musíme učinit přítrž.
Nebojí-li se jeho, budou se bát našich mečů.
Počkejte! Počkat!
Co chcete dělat? Zaútočíte na ně?
Potřísníte si ruce krví kvůli urážce?
Bohů! Urážejí bohy!
Je-li to tak pobuřující, sdělte to prefektovi.
- Vy je snad chráníte. - Pokouším se chránit naše žáky.
Vy z nich uděláte ohavné vrahy.
Theóne, jako ředitel máte poslední slovo.
- Na urážku se musí odpovědět. - Ano!
Židé, dělejte, jak myslíte. Křesťané ať se připojí k druhům ve víře.
Mé studenty odtud nevyženete.
- Sláva Serápidovi! - I všem bohům.
Čekejte na můj povel, ať nevzbudíme podezření, dokud je neobklíčíme.
- Hole jsou pro otroky! - Otroci!
Otroci půjdou s námi!
Dave, běž zpátky. Vrať se. Běž zpátky.
Ukážeme křesťanům!
Sláva Serápidovi!
Poslechněme si ji teď.
- Slyšíte nějaké stížnosti? - Ne!
I tahle přišla o hlas.
Jejich ústa nemluví, oči nevidí a nosy necítí.
Přesto sem před ně pohané přicházejí pokleknout.
Jaké šílenství!
Za bohy!
Medore, postarej se o svého pána. Chraň ho!
Bůh je jen jeden!
Na co koukáš? Běž bojovat!
Běž bojovat!
Jsi hluchý? Řekl jsem, bojuj!
Jsem křesťan.
Jsem křesťan!
Zabte pohany!
Ne! Ne!
Vchod! Musíme ubránit vchod!
Co se děje? Co je?
Křesťané donutili naše k ústupu!
- Otče! - To bude dobré.
Co se stalo?
Napadl ho jeho otrok.
Dave, dones oblečení a vodu. Rychle!
- Synesie, musíme pryč! - Držte ho pevně.
Jdou sem paraboláni!
Bratři!
Bůh je s námi!
- Zavřete bránu! - Jsou tam naši! - Nechť je bohové ochrání. Zavřít!
Nezabíjejte ho. Bude rukojmí jako ostatní. Slyšíte?
Každý křesťan je od teď rukojmí.
Zranění do chrámu, křesťané do sklepa.
Kdo umí dobře mířit, na hradby!
- Olympie, tenhle je křesťan. - A tihle tři taky.
Jsou-li křesťané, do sklepa s nimi.
Uvězníte-li mé bratry, musíte uvěznit i mě.
Bude-li to nutné, udělám to.
Jestli se kdokoli...
...kdokoli...
opováží vztáhnout ruku na mé bratry,
přísahám, že ho probodnu.
Podívejte!
Koukněte na tohle!
Oreste.
Děkuju.
Odkdy tu je tolik křesťanů?
- Budeme muset vyjednávat. - Držte formaci!
Na co čekáme? Křesťanský císař nás leda tak nechá pobít.
Postačí mi, když se dožiju jeho ortelu.
Sem ho dáme.
Nikdo ať neopouští skupinu, prosím.
To se budou modlit celou noc?
Dave, Dave, zůstaň tady.
Je to tu bezpečnější.
Tady to bude nejlepší.
Synesie, co to děláš?
Paní, sestro, matko, Bůh ti žehnej, Bůh tě opatruj.
- Zpátky! - Otroci dozadu! - Nakonec se tu navzájem požereme.
- Trojka ne a ne padnout. Pohroma. - Otče, proč tu kostku nenecháš?
- Ošetřili tě dnes? - Ne.
Ne?
Podívám se na to.
Dítě, slib, že až umřu, zapomeneš na tohoto starého pošetilce.
Slibuju.
Pamatuj si mě, jaký jsem byl dřív...
Dřív, když mi to myslelo,
když jsem s tebou pracoval
a poslouchal tě.
Jak jsem se mohl tak mýlit?
- Teď tu jsi zamčená kvůli mně. - Otče, prosím tě.
Chtěl jsem, abys byla svobodná.
Jsem svobodná.
Křesťané! Křesťané!
- Co váš tesařský bůh dělá teď? - Vyrábí pro vás rakve, chátro!
Řekněte mi, kde jsou bohové teď?
Kde jsou?
- Že bychom se obrátili na jiné? - Jo? Na které? Na boha křesťanů?
Taková troufalost.
Co si myslíte vy, paní? Jsem troufalý?
Uhas oheň.
Jsi troufalý.
Velmi troufalý.
- Přemýšlela jsem o tom, co jsi řekl. - Já?
Toho dne, kdy jsi kritizoval nebeskou mechaniku a řekl, že je...
...vrtošivá. - To ano, ale...
...kritizoval jsem Ptolemaia, že všechno komplikuje epicykly.
- Nevím, možná jsem jen prostoduchý. - Ne.
Ne, nebesa by měla být prostá.
Takže mám pravdu?
Co když...
...pro planety existuje prostší vysvětlení.
Existuje.
Ale je tak absurdní a staré, že ho nikdo neuznává.
- Co je to za teorii? - Mluvíte o Aristarchovi?
Aristarchos tvrdí, že se Země pohybuje.
Podivné chování planet byl pouhý optický klam,
způsobený naším a jejich obíháním kolem Slunce.
- Heliocentrický model. - Přesně tak.
Slunce je uprostřed, jak se na královnu hvězd patří.
- Země by byla... - Jeho práce... ...jen jednou z planet.
...shořela při požáru knihovny. Proto toto místo musím strážit.
Naše knihovna je jediné, co z moudrosti lidí zbylo.
Ale pokaždé, když něco upustíme...
Kdo to mluví?
Odpusťte mi, paní...
- Poslouchal jsem. - Mluv dál, Dave.
Jestli se Země hýbe,
pak když něco hodíte dolů, mělo by to spadnout o něco dál.
Vítr by měl foukat proti nám. Ptáky by to zpomalovalo v letu.
Jak jsem řekl, Aristarchova hypotéza nedává vůbec smysl.
Cítím, že tvé tvrzení lze vyvrátit.
Ale teď zrovna nevím jak.
Uvolněte cestu prefektovi!
Uvolněte cestu!
Uvolněte cestu prefektovi!
Uvolněte cestu!
Všichni poslouchejte!
Vyslechněte rozhodnutí císaře a podřiďte se mu!
Já, Flavius Theodosius Augustus, císař a vládce východních provincií,
jsem byl zpraven o událostech, k nimž nedávno došlo v Alexandrii,
a nařizuju, aby bylo vzbouřencům odpuštěno a byli puštěni na svobodu.
Výměnou za mou šlechetnost
povstalci ihned opustí Serapeum a knihovnu
a umožní křesťanům, aby s místem...
...naložili dle svého uvážení.
Co od nich lze čekat? Všechno zničí.
- Pohané odejdou přes stáje. - Knihy.
Odtamtud je doprovodíme domů. Ihned uposlechněte!
Držte se u sebe!
Půlku pluku odvelte na druhou stranu. Zbytek vyšleme později.
Rozkaz.
Prefekte, dlouho ten dav neudržíme.
Držte se u sebe!
- Méně významná díla tu nechte. - Která to jsou? - Vezmi ta důležitá!
Vojáci se stahují.
- Otroku! - Neviděli jste mou paní? - Pojď nám pomoct!
- Tolik jich neuneseme. - Potřebujeme pomoc.
Prosím, odveď odsud hned teď otce.
Otroci!
Honem! Rychle!
Pojďte, rychle!
- Hypatia se svými je ještě v atriu. - Pomátli se?
Když chtějí shořet, ať shoří.
Pojďte! Rychle!
Paní...
- Kde jsi byl? Vezmi ten vak! - Musíme jít. - Zvedni ten vak!
Otroci nejsou nikdy po ruce.
- Byl jsem... - Dělej! Hni sebou!
Pitomče!
Utíkejte!
Už není čas! Není čas!
Paní!
Musíme jít. Nechte je tu.
Bůh je jediný!
Rychle!
Pojďte, honem!
- Už jsou tady! - Utíkejte! Křesťané už jdou!
Dave! Dave, kam jdeš?
- Musíme jít! - Dave, kam jdeš? - Chce-li umřít pro bohy, nechte ho.
- Dave, prosím tě, nedělej to! - Pojď! - Dave...
- Dave, ne! - Jdeme!
Aleluja! Aleluja!
Dave!
Dave z otroků!
Pomoz mi s tím!
Pomoz mi!
Aleluja! Aleluja!
Pohanské svinstvo!
Pánova rána hnisá.
Já vím.
Dave...
Dave!
Jsi volný.
Běž.
Nadále lze v Alexandrii sloužit jen křesťanské a židovské bohoslužby.
Pohanské oběti, uctívání pohanských symbolů
a návštěvy pohanských chrámů nejsou povoleny.
Spáchá-li někdo takový skutek či pozvedne oči k sochám bývalých bohů,
bude bez milosti potrestán.
Po dobytí knihovny přešli mnozí pohané ke křesťanství.
V Alexandrii zavládl mír. Hypatia dál učila a bádala,
zatímco její bývalí žáci zaujali významná místa ve společnosti.
Římská říše se rozpadla na dvě části.
Křesťané v tom spatřovali předzvěst konce světa
a připravovali se na něj zbožnějším životem.
Řád parabolánů hlídkoval v ulicích a střežil křesťanskou morálku,
kterou už nyní narušovala pouze přítomnost židů.
KNIHOVNA O NĚKOLIK LET POZDĚJI
- Prokletí židé! - Prokletí židé!
Je to banda vraždících soumarů!
Drahý příteli, uklidni se.
Ať se biskup Cyril obhájí.
Prefekte, požehnaní paraboláni, které právě...
...nazval soumary, se skutečně věnují nošení břemene.
Mrzáci, nemocní, malomocní...
A kameny! Prefekte, nosí kameny!
Vtrhli do divadla a házeli je po nás, neboť věděli, že nic neuděláme.
- Protože byl sabat! - O sabatu se modlete v synagogách,
a necpěte se sladkým v divadle. Proto na vás dopadly kameny.
Prefekte! Slyšíte to? Ještě nám vyhrožuje. To už je příliš!
Přátelé! Víc věcí nás spojuje, než rozděluje. Všichni jsme bratři.
Kde by byli křesťané bez židů? Ježíš byl žid!
Něco mě na tom znepokojuje.
Co?
Proč mluví Cyril o očistě města? Nestačí mu to, co už má?
- Snaží se zastrašit židy. - Ale proč to řekl před tebou?
- Co když to patřilo tobě, ne jim? - Mně?
- Proč? Jsem křesťan jako on. - Ale mnozí z tvého okolí nejsou.
[Kapitán:] Nejvyšší rychlost, prefekte!
Pojďme.
- Připraven, Aspasie? - Ano. - Vezmi vak a vylez na vrchol stěžně.
Řeknete mi už konečně, k čemu to všechno je?
Aspasios vak pustí a loď zároveň popluje kupředu.
Takže vak nespadne přímo pod stěžeň, ale o něco dál.
Řekla bych asi...
...asi sem. - Co je na tom tak zvláštního?
- Ano! - Mýlila jste se! - Ano! To je jasný důkaz!
Jasný důkaz! Vak... Vak se choval, jako by se loď nehýbala.
Co to znamená?
Nevím.
Stejný princip lze uplatnit na Zemi.
Možná obíhá kolem Slunce, aniž bychom to věděli.
- Aristarchos. - Přesně tak.
Proč se tím trápíte?
Ptolemaios není dokonalý, ale funguje to.
Oreste, to tys přece...
Dřív jste nebyl tak pragmatický, prefekte.
Tenkrát jsem nejdřív mluvil, pak přemýšlel.
Mám třetinu z Cefea...
37, 48.
Venuše a Mars jsou ve znamení Vodnáře.
Otec by takovou konjunkci oslavil dobrým vínem.
- Hvězdy nespadnou. - Opravdu?
Jsou připevněné k víku truhly. Ta se otevře a zjeví se Ježíš.
- O jaké truhle mluvíš? - Nevíte, že vesmír je obří truhla?
Nebesa jsou víko nahoře a Země je spodek truhly.
Tomuhle pošetilci neřekli, že je Země kulatá.
- Země je plochá! - Tvá hlava je plochá!
Čtěte Písmo! Je-li Země kulatá, jak to, že lidé dole nespadnou?
A ti, co jsou na stranách? Jak to, že nesklouznou?
Přemýšlejte o tom.
Davus to ví.
Bratře, co myslíš, je Země plochá nebo kulatá?
To ví jen Bůh.
Nech je ležet na podlaze. Tam patří.
Nepropadejte zoufalství. Dnes na lodi jste udělala velký pokrok.
Proč planety tak neočekávaně mění svůj jas?
A co je ještě horší, proč jej mění Slunce?
Proč od léta do zimy mění velikost?
Možná proto, že někdy je blíž a někdy dál.
Ale, Aspasie, podívej...
Podle Aristarcha musí být Slunce uprostřed všeho.
Země obíhá spolu s námi kolem něj.
Proto, a to je zásadní věc...
...se vždy nachází...
...ve stejné...
...vzdálenosti.
Přijmeme-li tvoje změny vzdálenosti,
budeme nuceni přidat k oběžné dráze Země epicykly.
Takže bude blíž a zase dál.
- Ale jsme v pasti jako Ptolemaios. - Dvojí kružnice. - Přesně tak.
Nevím, jak mám tento rozpor vyřešit.
Jediné, co můžeme udělat,
je odsunout Slunce ze středu,
ale nemít střed, to mi rve srdce, Aspasie.
Tak mi řekni, co mám dělat.
Odpočiňte si, paní.
Paraboláni!
- Paraboláni! - Co se děje?
Paraboláni! Rychle! Pomoc! Svatý Alexandr hoří!
- Hoří! - Paraboláni! - Poběžte!
- Vodu! - Vědro! - Rychle! - Tamhle! Vezmi to!
- Rychle! - Běžte! - Dělejte!
Rychle!
- Dělejte! - Poběžte!
Rychle!
- Paraboláni! - Paraboláni!
- Paraboláni, rychle!
Najděte oheň!
- Pojďte! - Kde?
Kde je oheň?
Židé. Je to past. Je to past!
Křesťané!
Minulá noc byla nocí nářku.
Teď vám pravím toto.
Již netruchlete pro mrtvé bratry.
Neoplakávejte je.
Prolijte slzy za ty druhé. Za jejich katy.
Ano! Ano, plačte pro ty, co toto spáchali,
neznajíce Boha, lásku ani zbožnost.
Neznají to. Protože jsou to oni,
kdo opakují slova Písma, aniž by je chápali.
Oni viděli pouze člověka, když před nimi stál Syn Boží.
Oni byli zcela zaslepeni, vysmívali se mu a ukřižovali ho.
Ano, plačte pro židy, odporné vrahy našeho Pána!
Protože Bůh...
Protože Bůh už je dávno zatratil.
Z Boží vůle budou žít jako otroci,
prokleti a vyhnáni na věky věků!
Prokleti a vyhnáni!
Paní, nezastavujte se. Paní!
Hříšníci!
- Židé teď budou žádat odplatu! - Asi nechápeš, co se děje.
Až to skončí, žádní židé v Alexandrii nebudou.
Omlouvám se, že jsem sem tak vpadla.
- Neměla jste riskovat a chodit sem. - Kde jsou vojáci?
- Proč nejsou v ulicích vojáci? - Armáda na to nestačí. Město šílí.
Chce vyhladit ženy a děti!
- Biskup! Křesťan! - Tak ho uvězněte!
Prefekte, měl byste ho zatknout.
- To není tak snadné. - Paní.
Cyril ví, že jsou stejného vyznání.
Kvůli tomu se prefekt nachází ve velmi ošemetném postavení.
Zastane-li se židů, půlka města se proti naší vládě vzbouří.
Aha.
Rozhodnete-li se však nedělat nic,
pak myslím, že v tom Cyril bude pokračovat dál a dál,
až ve městě nezůstanou žádní lidé a vláda nebude mít komu vládnout.
Byl jsem tak naivní.
Tak naivní. Myslel jsem, že jsme se konečně změnili.
Židi, ven!
Nejdřív je zabijí a pak pohřbí.
Biskup z Kyrény.
- Co tu dělá? - Zjistím to.
Moje malá alexandrijská knihovna.
Tady vyučuju děti.
Apollóniův kužel.
- Moje dílo. Učím je kuželosečky. - Kružnice.
Elipsa.
- Orestés už by tu měl být. - Parabola. A hyperbola.
To je opravdu krásné.
Stále přemýšlím, proč vedle kružnice existují tak nečisté tvary.
- Nejradši bych vás zase poslouchal. - Nudila bych tě.
Už dlouho se jen vrhám hlavou proti zdi.
- Ale máme důležitější záležitosti. - Odpusťte!
Dva křesťané v rukou pohanky! To je pobuřující!
To je pobuřující.
- Kolik ještě? - Nevím, ale bude to hrozný smrad.
Ammónie.
Mluví s tebou Bůh?
Neustále.
Ammónie tohle, Ammónie tamto, Ammónie, Ammónie, Ammónie...
Dnes mluvil tak rychle, že jsem ho musel brzdit.
Řekni mi jednu věc.
Nenapadá tě někdy, že se mýlíme?
Proč?
Bylo mi odpuštěno.
Ale já teď odpustit nedokážu.
Odpustit? Komu?
Židům?
Ježíš jim na kříži odpustil.
Ježíš byl Bůh. Jedině on může prokázat takovou shovívavost.
Opovažuješ se srovnávat se s Bohem?
Bratře.
Jsme stále naživu.
Proč?
Jeho vůle nás ochránila před kameny.
Bůh chce, abychom tu dělali, co děláme. Ty už tomu nevěříš?
Drahý...
Cyril je velmi pyšný.
Odsouhlasí schůzku, ale o židech se bavit nebude. Jen o míru.
- O míru? - Navrhuju jako poradce v této věci,
abys to přijal.
Mír je na prvním místě.
- Co myslíte vy? - Podle mě to není moc povzbudivé.
Proč by měl přijít za Orestem bez konkrétního podnětu?
Ještě jedna věc.
Nepřijde za tebou.
Chce, abys přišel do knihovny při nedělní bohoslužbě.
Do knihovny? Proč?
Od jejího dobytí smějí do knihovny jen křesťané. Je to provokace!
Měl bych jeden návrh.
Považujete-li svou přítomnost za zásadní, nechte se pokřtít.
Většina z nás včetně prefekta přijala Krista. Tak proč ne vy?
- Je to jen otázka času a vy to víte. - Vskutku?
Otázka času?
Se vší úctou k vám nemám dojem,
že by byl váš bůh spravedlivější či milosrdnější než jeho předchůdci.
Opravdu je to jen otázka času, než přijmu vaši víru?
Proč by toto shromáždění mělo přijímat rady od někoho,
kdo zjevně nevěří vůbec v nic?
Věřím ve filosofii.
Filosofie...
To je přesně to, co v dnešní době potřebujeme.
Tak dost!
Celé ty roky jsem studovala,
neměla žádný osobní život a teď přemýšlím,
- jaký to mělo smysl. - Zapomeňte na ty dnešní řeči.
Je to všechno, co mi život nabídne?
Co ještě?
Pochybuju, že by vás někdo viděl jako oddanou manželku a matku.
Myslím, že tu historku s vložkou znají v našem městě úplně všichni.
Otec miloval ženu. I on.
Koho já kdy milovala?
Kromě tebe, Lybane.
Kdybych to tak mohla...
...aspoň trochu rozluštit.
Kdybych se dostala aspoň o kousek blíž k odpovědi, tak bych...
Tak bych šla do hrobu šťastná.
Proč? Proč je to pro vás tak důležité?
Právě teď, zrovna v tuhle vteřinu se možná celá Země pohybuje.
A nikdo si to neuvědomuje. Kromě tebe a mě.
Věřte mi, že je to tak lepší.
- Opravdu ti to nepřipadá důležité? - Proč vám na tom tak strašně záleží?
- Sám jsi to na lodi viděl. - Ale to nedokazuje, že se Země hýbe.
Ale co když ano?
Hypatie, podívejte se kolem sebe. Smrt. Hrůza. Ničení.
Pohybují-li se hvězdy v kružnicích, proč by dokonalost sdílely s námi?
- Takže se nepohybujeme. - V kružnici. Nepohybujeme se...
...v kružnici.
Nepohybujeme se v kružnici.
Už od Platóna se všichni včetně Aristarcha, Hipparcha a Ptolemaia
snažili sloučit svá pozorování s kruhovou oběžnou dráhou.
- Co když nebesa skrývají jiný tvar? - Jiný?
Sama jste nás učila, že čistší tvar než kružnice neexistuje.
Já vím, ale jen si představ,
že nás čistota kružnice zaslepila a my neviděli něco za ní.
Stejně jako kvůli záři Slunce nevidíme hvězdy. Podívám se na to...
...novýma očima. Musím... Musím všechno znovu promyslet.
Všechno... Úplně všechno.
Čtení z prvního Pavlova listu Timoteovi.
Chci tedy, aby se muži všude modlili pozvedajíce ruce v čistotě,
bez hněvu a hádek.
Rovněž ženy ať se...
...oblékají slušně
a zdobí se prostě a střízlivě, ne účesy
a zlatem, perlami nebo drahými šaty,
- nýbrž dobrými skutky... - Proč čte tuto pasáž?
Nevím. Dohodli jsme se na jiné.
Žena ať přijímá poučení mlčky a s veškerou podřízeností.
Učit ženě nedovoluji. Žena nemá mít moc nad mužem,
nýbrž má se nechat vést.
- Slyšeli jsme slovo Boží. - Amen.
Amen.
Sám Ježíš to věděl a svěřil svůj svatý odkaz dvanácti mužům.
Mužům. Není mezi nimi jediná žena.
Přesto...
...jsou v Alexandrii lidé,
co obdivují slovo ženy. Dokonce jí věří. Filosofce Hypatii.
Ženě, která veřejně vyjádřila svou bezbožnost.
Čarodějnice.
Hodnostáři, nadešel čas, abyste se smířili s Kristem.
Toto je slovo Boží.
Poklekněte a přijměte jeho pravdy.
Poklekni.
On nepoklekne?
- Klekni! - Klekni! - Klekni!
Hříšník! Hříšník!
Jsem křesťan!
- Jsem křesťan! - Nejsi!
- Jsem křesťan jako vy. - Hříšníku! - Ustupte! Nechte projít prefekta!
Jsem pokřtěný křesťan!
Zabiju tě!
Jsem křesťan jako vy. Jsem stejný křesťan jako vy!
- Jak je to možné? - Viník byl popraven.
- Ihned mě k prefektovi doveďte. - Přikázal, abyste zatím nevycházela.
Teď není vhodné, abyste chodila ven.
Z jakého důvodu?
Cyril proti vám vznesl vážná obvinění.
Z čeho mě obviňuje?
- Z bezbožnosti. - A čarodějnictví.
Aha.
Trápí vás něco, paní?
Ne.
Řekni mi, co dělá starosti tobě.
Zakousněte se do toho, prefekte.
- Mluv. - Přišel za vámi biskup z Kyrény.
- Odejděte. Všichni. - Rána ještě není zašitá. - Běžte.
Vypadněte!
Všichni ven! Ven!
To se povedlo.
Myslíš, že v tom mám prsty? Přišel bych, kdybych byl zrádce?
- Jsi slepý? - Ano, byl jsem. Byl jsem slepý.
Jde mu celou dobu o moji hlavu. Ten had jde po mně.
Po vládě!
Po městě!
Poslouchej.
- Schyluje se k válce. - Vím.
Já vím.
Tak mi přísahej věrnost.
A císařství. Udělej to.
Zatrať ho, nebo zmiz.
Udělám to.
A pokleknu, bude-li to nutné. A nejen to.
Do pár dní seženu ostatní biskupy a mnichy. Jsou proti Cyrilovi.
Nejdřív se tě musím na něco zeptat.
Oreste, věříš v Ježíše?
- Prosím? - Věříš v Ježíše? - Cože?
Jsi pravý křesťan, nebo jsi to jako mnozí udělal kvůli kariéře?
- Synesie. - Proč jsi nepoklekl? - Neměl jsem na vybranou. - Proč?
Neměl jsem na vybranou!
Zradit Hypatii?
- Zatratit ji? Udělal bys to? - Nikdy bych neurazil Boha.
To on! On uráží Boha. On ho uráží.
- Překrucuje slova, zneužívá Písmo... - Četl, co stojí psáno.
Kolik žen posloucháš?
Kolik? Kolik žen obdivuješ a nasloucháš jim?
Jen jednu.
- Jen jednu. - To ne. - Písmo...
Písmo je pravdivé.
A on ho držel v rukou.
Bratře, nevidíš, žes urazil Boha?
Přede všemi.
Já nevím...
- Nevím, v co věřím. - Musíš mu to říct.
Řekni mu, že věříš v to, co je psáno.
- Věřím... - Ne mně, ale jemu.
Řekni to Bohu. Poklekni.
Poklekni.
Mnozí si pamatují zázraky, které náš milovaný bratr v životě vykonal.
Jako když pod Otcovou ochranou skočil do ohně a nespálil se.
Ammónie, jsi mrtev, protože jsi odvážně hájil svou víru v Krista.
Prohlašuju tě za mučedníka.
Za svatého.
Od nynějška budeš znám jako svatý Taumasius.
- Chceme spravedlnost. - Spravedlnost! - Spravedlnost!
Nechť nám Bůh ukáže cestu, drazí paraboláni. Víc vám nemůžu říct.
Co mniši z Nitrie? Je jich nejmíň pět set. Plus pět set našich.
Myslíš, že to stačí? Je to prefekt. Chrání ho celá armáda.
Udělejme něco prostšího a účinnějšího.
- Co tím myslíš? - Zasáhneme ho na slabém místě.
- Jak? - Ta děvka. - Kdo?
Co se odvážit pohlédnout na svět, jaký je.
Zbavme se na chvíli všech zažitých představ. Jaký tvar dostaneme? Jaký?
Jednou jste řekla, že problém tkví v nestálosti Slunce.
Ano. Dobře. Vyjádři to slovy.
Slunce musí být uprostřed, neboť my je obíháme, a zároveň v jiné pozici,
- protože vzdálenost se mění. - Přesně tak.
Jak se může nacházet zároveň ve dvou postaveních?
Jak může být zároveň ve dvou postaveních?
Jak může být ve dvou postaveních?
Aspasie...
Ano, sem. A tu druhou tam ve stejném poměru.
Přivaž tenhle konec k pochodni.
Aspasie, teď si představ, že tohle je Země.
Pochodně představují dvě krajní postavení Slunce vzhledem k Zemi.
V zimě a v létě.
Co když jsou obě tyto pozice středy téže kružnice?
Ale to není možné.
Co je kružnice? Její střed je stejně vzdálen od všech bodů obvodu.
- Správně. - Co když střed rozpůlíme,
ale součet vzdáleností od středů k obvodu zůstane neměnný?
Počkej, ukážu ti to. Když jdu s holí podél provazu,
jedna část se prodlužuje, druhá zkracuje a naopak.
Takže součet těch dvou částí zůstává neměnný.
Co když to uplatníme
na pohyb Země?
Jaký...
...tvar získáme?
Elipsu!
Se Sluncem na jednom z ohnisek!
Protože co je vlastně kružnice? Velmi zvláštní elipsa,
jejíž ohniska jsou tak blízko, že se spojila.
Nebo úplně blouzním, Aspasie... Proč by to tak bylo? Možná jsem...
Možná jsem...
Co si o tom myslíš?
Klidně by to tak mohlo být, paní.
Dobře, budeme pokračovat zítra.
Běž spát.
- Dobrou noc, paní. - Dobrou noc.
Děkuju.
Dave!
Co to děláš?
Paní.
Ukaž.
Posaďte se.
- Kde všichni jsou? - Prosím, posaďte se.
Také pro vás mám novinu.
Všichni hodnostáři musí přijmout křesťanství a nechat se pokřtít.
Veřejně.
Cíl je jasný. Získat pro naši věc všechny křesťany ve městě.
Slušné lidi, připravené za mě bojovat.
Kupčení s vírou.
Dobře.
Už je rozhodnuto, takže nechápu, proč jste chtěli, abych přišla.
- Nejsem členka vlády. - Ne, jste něco víc.
- Věřím vám nejvíc. Všichni to vědí. - To snad ne.
Paní...
Před lety...
Před lety jste nás učila toto:
Věci rovné jedné a téže věci jsou rovné i sobě navzájem.
- Vzpomínáte? - Ano.
My tři jsme dobří lidé. Jste stejná křesťanka jako my.
Ty nepochybuješ o tom, več věříš.
Nesmíš.
Já musím.
No...
To je škoda, paní. Velká škoda.
Naše ctěná učitelka opustila to, co nás sama učila.
- Vím o šílenostech, jimiž se... - Synesie! - Země obíhá kolem Slunce!
- Co bude dál? Co? - Prosím, nechte mě jít.
- Pusťte mě tam! Musím s ní mluvit! - Proč by měla mluvit s parabolánem?
- Paní! Paní! - Táhni, než tě zatkneme! Běž!
Aspasie! To jsem já, Davus. Nechte mě.
- Řekni jim, kdo jsem. - Znáš ho? - Ano. Co chceš?
- Musím mluvit s paní. Kde je? - Není tu. - Je to naléhavé. Kde je?
- V prefektově paláci. - Kde? - V prefektově paláci.
- Děkuju. - Už padej!
- Kdo to byl? - Kdysi byl otrok.
Počkejte! Moc vás prosím, počkejte.
Nebudete-li souhlasit, nebudu vás moct nadále chránit.
Nebudu se s vámi moct stýkat.
Ani vás pozdravit.
Hypatie...
Nevidíte, že to bez vás nezvládnu?
Nedokážu to.
Bez vás Cyrila neporazím.
Oreste...
Cyril už vyhrál.
Děkuju, ale nepotřebuju vás.
Dave!
Bratře! Kam jdeš?
Našli jsme ji!
- Dělej! - Hříšnice!
Rychle!
- Kurvo! - Pohanská děvko!
Čarodějnice!
- Hni sebou! - Dělej! - Děvko!
Svlékněte ji!
Vstaň!
A je to! Ať tě Bůh spatří v celé tvé špíně, kurvo.
- Nebylas prefektova děvka? - Neznabožko!
- Kurvo! - Podívejte, nereaguje.
Ona začne řvát, až ji zaživa stáhneme z kůže.
- Kdo máte nůž? - Ne!
Neposkvrňte si ruce nečistou krví.
Ukamenujeme ji.
- Ukamenujeme tu čarodějnici. - Přineste kameny.
- Rychle! - Ty po Orestovi tu ještě jsou.
Omdlela.
Hypatiino zmrzačené tělo vláčeli ulicemi a spálili na hranici.
Orestés beze stopy zmizel. Cyril se v Alexandrii chopil moci.
Mnohem později byl Cyril prohlášen za svatého a učitele církve.
Hypatiino dílo se sice nedochovalo, ale ví se, že byla skvělá astronomka
a uznávaná autorka matematického pojednání o kuželosečkách.
O 1200 let později, v 17. století, astronom Johannes Kepler dokázal,
že elipsa, jedna z kuželoseček, řídí pohyb planet.